Author: Gimnazija
Company: Đurđevac

Cvjetovi iz vrta Charlesa Baudelairea

	Tmurni suton. Tamni oblaci nad uvenulom vječnošću. Albatros usred Zamagljenog neba, na Svršetku dana. Glas na cesti kojom rastu vrijesovi,cvjetovi divljih latica, nedodirljivih listova i sablasnih sjena. Gotovo kao da žive, prostiru se Zemljom, ujedaju prolaznike prolijevajući pritom čisti otrov.
	Znam, ne stoji to cvijeće u prekrasnom buketu namijenjenom da razveseli tvoje žene, sestre ili kćeri, slavni pjesniče. Isto tako nemoguće je da postanu ljepotom čitatelju jer su ti cvjetovi suprotnost ljepoti, ironični kontrast dobroti. To su cvjetovi iznikli iz gorkih sjemenaka ljudske zlobe, pokvarenosti do srži osvetničke duše, nastali iz čiste pakosti, namjere da se prijatelju nanese zlo. Govoreći tako pritom ne mislim, naravno,da su iznikli u prostranom pjesničkom pejzažu duše, nego su njihove latice, isto kao i trnje, sakupljeni pjesnikovom požrtvovnošću,suosjećajnošću i snagom da se prizna slabost.
	S tornja crkvice triput odzvonilo. Malo se zvjezdica skupilo na misu ili sotonski obred. Prolazim cestom koja se nekako produžila, a sjenke borova se udaljile. Na grani sjede Sove, šute i promišljaju poput nekakvih novih bogova možda i o mojoj sudbonosnoj prolaznosti i besmislu. Ususret mi dolazi Prikaza u obliku olujnog vjetra, košćatim prstima prebire Kosu u luđačkoj Opsjednutosti. I samo što je otišla, čujem prodorni vrisak, vještičji smjeh i urlik Prokletih žena. A sad... gromoglasna tišina. Što? Ponovno prikaza? Čudovište? Ljubav i lubanja,hladan dodir dvoje ljubavnika zarobljenih u smrti, a obasjanih Živom bakljom ili nekim dalekim Svjetionicima. Ponovno mrak. Nestalo je svega, dolazi san poput opijajuće Muzike. Osjećam te. Dolaziš. Tvoj grobni dah i ledeni dodir na mojem vratu,obrazima. Gubim se, pretvaram u kamen. Samo nepomično i nemočno ležim,pravim se da spavam u smrtnome strahu. Ti si moja vječnost od koje ne mogu pobjeći, Sablast što poslije sebe ostavlja samo prazninu, natopljenu jezom. Ali sama sam skrivila svoju bol, patnje moje bit će ogromne kad te susretnem jednom u vječnosti,bez nade ili bojazni da ćemo se više rastati. Priznajem, i da me napustiš, i da me ubiješ, moj duh će prstima raskopati zemlju s grobnog humka, ustati i oživjeti - ljubiti svog Vampira! 

								Vlatka Kolarić,3.a
							Gimnazija dr.Ivana Kranjčeva
								    Đurđevac